Doamnelor și domnilor, Edith Piaf!
... Edith Piaf Triumfă... Faimă pentru Cântăreața Străzii...
... Vrăbioara în Premieră...
... Primul bărbat Care m-a ajutat...
... Piaf în turneu...
... Edith Piaf își face apariția la Teatrul A.B.C...
Vrăbioara a murit Viață lungă Edith Piaf!
"Mă grăbeam spre casă, având nevoie de dragostea ta,
... doar ca să găsesc o cameră goală.
Am așteptat și am așteptat; cunosc camera aceea."
De-abia aștept să te văd în piesa asta. Ai grijă, vine Canetti.
- Dirijorul a așteptat 3 ore. - Și?
Premiera e în mai puțin de 48 ore.
Știi mulți oameni cărora Cocteau le-a scris o partitură?
- Domnișoară? - Da, Suzanne?
A sunat Meurisse. Cina cu domnul Cocteau e la ora opt.
Vezi?
- Roagă-l să se întoarcă la miezul nopții. - Ești sigură?
Ești mai rea decât Raymond. Fă asta, fă aia.
- De asta l-ai concediat. - Oprește-te.
- Vrei să vezi rochiile? - Da, rochiile.
Astea sunt toate. Atenție la acele cu gămălie.
Una mai simplă, fără guler.
E un om la ușă... Zice că are ceva pentru tine.
- Cine-i? - Un soldat.
I-am spus că ești ocupată. E afară pe coridor. E un pic jenat.
- Poftește-l înăuntru. - Preabine.
Poftiți pe aici.
- Aici e. - E mult mai bine fără guler.
Da?
Numele meu e Michel Emer. Sunt caporal.
Aici nu ești la armată. Ce vrei?
Am un cântec pentru dumneata.
Nu mai vreau alta... Deja am destule. Am o premieră peste două zile.
O vreau pe asta.
Mâine eu plec pe front.
Pianul e acolo. Ai cinci minute.
Edith...
Va trebui să așteptăm.
Oprește-te.
Îl vreau.
Toată lumea afară.
Nu poți face asta. Am întârziat deja.
Ce nu poate să facă?
Cântă-l. Îl vreau pentru Bobino.
Nu poți face asta.
Edith Piaf poate face tot ce-și dorește!
În franceză, te rog.
- E prea disperată, prea umilă... - Scoate-ne din încurcătură, Charles.
Eu nu sunt traducător.
Mizerabil. Și nu e în tradiția Franceză a Can-Can-ului și Gay Paris.
E un eșec total.
Edith, nu e prima oară când trebuie să lupt.
Americanii vor fete drăguțe, nu pe mine.
Eu nu sunt o bombă Pariziană așa cum ai sperat tu.
Mă poți imagina într-un balet? Cu o pană în dos?
Dă-i drumul și râde. Eu nu sunt ceea ce vor ei.
Ei cred că sunt prea plictisitoare, sunt niște proști.
Da, prea proști.
Edith! E extraordinar. Uită-te la asta.
Nu, nu, nu. Aici!
- Ești pe prima pagină. - Pe două coloane.
E excelent pentru noi.
Ăsta e Virgil Thompson.
E printre cei mai influenți critici americani.
E un articol important. E plin de avantaje.
Nu știu să citesc. Tradu-mi și mie.
El zice că ea n-ar trebui să te lase să pleci.
Că ar fi o mare greșeală.
Americanii nu te merită.
Am știut că o să se întâmple ceva! Trebuie să schimb...
... Ginou, ajută-mă să aleg o rochie.
O să ies în seara asta. Am o întâlnire.
Pastramă dumneavoastră. Poftă bună.
- Ce-i asta, Marcel? - Carne de vită... încearc-o.
Miroase ca un câine ud.
E vreo problemă cu carnea?
Ce?
E în regulă. Ea e... Nu...
E în regulă.
Engleza ta e la fel de bună ca și carnea.
Nu-ți place aici?
Am fost un pic surprinsă. Nu mă așteptam...
... când ai sunat să spui că drept doi francezi ce suntem la New York,
ar trebui să luăm masa împreună...
- Nu m-am așteptat la asta. - Eu vin aici tot timpul.
Tu sigur știi cum să răsfeți o fată.
- V-ați hotărât? - Pastramă de vită ultra rafinată.
Eu mă voi trata cu: doi mușchiuleți Rossini și o sticlă de Chateau Langelus din 1938.
- Ți-e foame? - E mai bun decât un câine gătit.
Îmi pare rău.
Hai să o luăm de la început. Da?
- De cât timp ești în New York? - De opt săptămâni.
- Și îți place America? - Nu mă interesează deloc.
Eu nu-i înțeleg pe ei, iar ei nici atât.
- Trebuie să-ți fie dor de Paris. - Teribil.
Și cu ce te ocupi când nu cânți?
Ești ca un polițist cu întrebările tale. Croșetez.
Dă-mi măsura ta iar eu o să-ți croșetez un pulover.
Nu, dar mulțumesc oricum...
- Oamenii ăia te-au recunoscut. - Serios?
Au zis: Mocofanul ăla a pierdut ultimele lui lupte. E terminat.
- O să le arăt eu cine-i terminat. - Nu!
Calmează-te. Glumeam.
Foarte bine.
- Putem fi mai puțin oficiali? - Firește.
- Ce faci când nu boxezi? - Mă antrenez și alerg...
- Și după antrenament? - În Maroc lucrez la ferma mea.
Ai o fermă?
Cresc porci.
Păi, de ce nu?
Categoric. De ce nu?
E o fermă faină, modernă, cu porci frumoși și grași.
- Cine are grijă de ei când tu boxezi? - Soția mea.
Ai...
... mâini superbe.
- Ai auzit ce-am spus, Momone? - Chiar ai degete frumoase.
Ascultă.
Ce culoare au ochii tăi?
- S-a aplecat... - Iar respirația îi mirosea.
- Ce rea poți fi! - Doar e un crescător de porci.
- A zis... - Albastru violet.
Desigur, albastru violet.
Așa a zis el. Ca și cum era un copil.
- Apoi a spus: - Ești ca o zână.
E un pic exagerat.
- L-ai sărutat? - N-am îndrăznit.
- A fost o seară minunată. - Prea scurtă.
- O să vii să mă vezi boxând? - Bineînțeles.
El a încercat să te sărute?
Nici nu știu dacă măcar s-a gândit la asta.
Iar eu trebuie să cred asta!
O să vin să te văd cântând.
Noapte bună.
El e dragostea vieții mele...
Ați fost superbă.
Domnul Lucien Roupp, managerul domnului Cerdan.
Domnul Jameson, de la televiziunea CBS.
S-ar putea să nu fie momentul, dar poate...
Marlene.
Bună seara. Scuzați-mă, voiam doar să spun ceva.
N-am mai fost în Paris de ani de zile.
Dar în seara asta, când ai cântat m-am întors acolo din nou...
... pe străzile lui, sub cerul lui.
Vocea ta e sufletul Parisului.
M-ai luat cu tine în călătoria ta. Mi-ai adus lacrimi în ochi.
- Îți mulțumesc, din adâncul inimii. - Mulțumesc.
Haide.
Începe să-mi placă orașul ăsta. Stelele au răsărit în noaptea asta.
Să mergem.
Marc, știi cât de mult trăiește o broască?
În basme sau în viața reală?
Nimeni niciodată nu mi-a citit basme.
Tu n-ai avut niciodată ocazia să le asculți.
Adevărat, dar totuși...
Dreux. 13 Decembrie 1959
Scuzați-mă, sunt un pic obosită.
Mă întorc îndată.
Pune-o aici jos.
- Mă întorc într-un minut. - Nici nu se pune problema.
Nimeni nu-mi spune mie când să mă opresc.
- Ce vrei să facem? - Scuze, va trebui să eliberezi sala.
- Mă duc înapoi acolo! - Nu, Edith.
- Trebuie să continui. - Ar fi sinucidere.
O să mergi la spital.
Nu, te implor!
A ieșit din spital abia acum trei săptămâni.
Vor fi mai mult festivități.
Du-mă înapoi pe scenă.
Trebuie să cânt.
Trebuie să cânt, Louis. N-am de ales.
Edith, te rog...
- Nu-i auzi? - Încetează...
Închide ușa aia!
Du-mă înapoi acolo, Louis.
Dacă nu cânt deseară...
Dacă nu cânt un cântec cel puțin, o să-mi pierd încrederea în mine. Înțelegi?
Doctore...
... fă ceea ce trebuie să faci.
Nu de data asta, băieți.
Vă gândiți c-o să mă prăbușesc, dar eu sunt într-o mare formă.
Să nu îndrăzniți să scrieți că ăsta e turneul meu de sinucidere!
'Padam'!
Sfântă Tereza, mai întâi de toate mulțumirile mele...
Știu că tu ești în spatele a toate. Tu mi l-ai trimis.
Am descoperit dragostea, mulțumită ție.
Pruncule Iisus, protejează-l pe Marcel.
Hai, Marcel!
Nu!
- E prea devreme, Edith. - O să câștige. Simt asta.
Dacă lucrurile merg rău, o să ai o problemă.
Ce vrei să spui?
Dacă nu e nicio problemă, o să te sun eu. Acum pleacă.
Grăbește-te!
Haide, Marcel!
Încă o rundă!
Haide, Marcel!
Termină-l!
- Ce se întâmplă? - Zale e terminat.
A reușit? A devenit campionul mondial?
Semeni cu un înger.
Nu mai sunt zână?
Tu ești campionul meu.
Vreau să fiu cu tine pe veci.
Nu aveam nimic înainte să te întâlnesc. Toate astea aparțin trecutului.
Rămâi cu mine.
Dragul meu, înainte să mă culc aseară, am șters de pe listă o zi...
... o zi care a fost și lungă și scurtă.
E atât de dureros că avionul acela a zburat cu inima mea.
Viața mea, suflarea mea...
... băiatul meu iubit, copilul meu, dragostea mea dragă...
... parfumul tău e încă pe așternuturile mele,
iar inima mea doarme fără să se trezească...
... în brațele tristeții.
Draga mea, te iubesc. Ce mi-ai făcut?
Mi-e dor de tine.
Sunt deprimată, fără viață, ca și cum aștept ceva...
... ține-mă strâns la inima ta să știi că
nimic nu înseamnă mai mult pentru mine decât tine.
Adu-mi înapoi inima mea.
Oricând sunt într-un restaurant și aud "La Vie en Rose"...
Când văd, dragostea mea, cât de devotat ești soției tale și copiilor...
... îmi vine să plec departe...
... și poate într-o zi o să-mi fii recunoscător pentru ceea ce-am făcut.
Nu te pot avea doar pentru mine și nu pot trăi fără tine.
Dumnezeu mi-e martor, eu nu cer nimic pentru mine...
... și sunt pregătită să sacrific totul.
"Dacă viața mi te va lua...
dacă ar fi să mori sau să fii departe, și tu m-ai iubi, aș muri și eu."
Peste trei luni, așteptați, în aprilie...
... voi juca înL'Olympia. Sala va fi plină și ne vom relansa.
Ficatul tău e terminat...
... ai fost bolnavă și ai nevoie de odihnă. E serios de data asta.
Am doar 44 de ani. Încă nu sunt moartă.
Din cauza contractelor reziliate suntem faliți.
Așadar e vina mea?
N-am spus asta. Perceptorul ne va lua gâturile.
Trebuie să-i plătim 120.000 de franci.
Am doar icter! Asta nu va dura 100 de ani. Nu exagera.
Vreau să cânt în L'Olympia.
- Altceva? - N-ar trebui să renunțăm tot timpul.
N-o pot urmări tot timpul. S-a externat prea repede din spital.
L'Olympia este peste 3 luni. O să fie un dezastru.
- Are nevoie de asemenea provocări. - E fără speranță.
În cazul acesta o să-i spun agenției de asigurări că anulăm totul.
Trebuie să luăm o decizie pentru ea. Fie că-i place sau nu.
Mi-am spus, "Edith, s-a terminat."
- Are pe altcineva. L-ai pierdut. - A avut o aventură?
Dacă ar fi avut, crezi că ți-aș mai spune?
A părăsit restaurantul. L-am urmărit.
Marcel al meu a umblat în tot New York-ul ca să mănânce cu un boxer bătrân și orb...
... pe care l-a întâlnit acum câțiva ani. Vă puteți imagina asta?
- Bărbați ca aceștia sunt rari. - Marcel al meu...
... numai despre asta vorbești. E singurul lucru care contează.
Dar ascultă, Ginou, n-o să-l am niciodată.
N-o să fie niciodată al meu. O să rămână cu nevasta lui și cu copiii.
O sună în fiecare zi.
Mă prefac că nu știu ce se întâmplă. Vreau să fie fericit.
Mă întorc îndată.
Eu aș fi putut fi Edith Piaf.
Viața înseamnă mai mult decât niște cântece.
A trecut prea mult timp, Marcel! Sună la Orly.
Să facă o rezervare pentru seara asta.
Parcă aș fi pe un ocean mare: nu i-aș supraviețui.
Mi-e dor de tine, Marcel.
Nu pot suporta să fiu departe de tine.
- S-ar putea să mă întorc la Paris. - Stai un pic.
- Mă simt ca un câine de salon. - Încetează...
Rom, cocaină! Whisky! Oamenii cred că sunt un gunoi.
Preferam să ne îmbătăm în Belleville.
M-ai abandonat.
Ajunge, Momone!
Luați-o de-aici.
O să iau vaporul.
Pentru cariera ta, Edith!
Marcel, pleacă la noapte. Pentru mine.
- N-o să poți dormi dacă nu sunt aici. - Slavă Domnului, Marcel.
Îți fac niște cafea. Tu rămâi unde ești.
Lasă-mă să te servesc.
Ce faci aici?
Știam eu c-o să vii.
Lucien a găsit cu greu bilete.
Am un cadou pentru tine.
Nu arăți prea bine.
Ți-ar prinde bine un pic de soare. Ești palid.
Ginou!
Caut ceasul acela!
Unde naiba e? Caut ceasul acela!
Din cutia roșie de Cartier. Rahat, era chiar aici!
Ce se întâmplă cu tine?
Caut ceasul lui Marcel! Unde-i ceasul ăla?
Caut ceasul lui Marcel! Ce e?
Louis? Care-i treaba?
Vreau să fii curajoasă, Edith.
E Marcel?
Ce e?
Avionul s-a prăbușit...
Marcel!
Ce-aș putea să vă mai spun, doamnă Piaf?
Se spune că ești cea mai bună clarvăzătoare care există.
E a treia vizită în săptămâna asta. V-am spus tot ce știu.
De ce vă tot întoarceți?
Ca să-mi spui din nou.
Ca să știu de ce ar trebui să-mi continui viața.
A murit în aer, așa că acolo trebuie să fie...
California, August 1955
Jack Peals! Putem merge mai repede? Am nevoie de aer.
Mie-mi place căldura. Mă amețește.
Mergi mai repede. Frumoasa noastră se topește!
O să mă doară gâtul. Apoi vei putea avea grijă de mine. Ca un soț bun.
- Cel mai bun pe care l-am avut. - Primul pe care l-ai avut!
Ai de gând să-ți petreci toată ziua holbându-te ca prostul?
Mă simt amețită.
Fii atent, o să ieși de pe drum.
Lasă-mă să conduc eu. Oprește, conduc eu. Apoi Ginou poate să vomite.
Haide, Ginou.
Îmi permiteți, doamnă?
Haide, Ginou!
Foarte bine!
Pa, pa, Ginou!
Așteptați-mă!
Vai, ce prost conduci.
Călătoria n-a fost în zadar până la urmă. Tocmai am ucis un copac.
Doamne, serviciile sunt groaznice. Nu vine nimeni să ne ia comanda?
Ușurel. Aici nu ești vedetă. Diseară e Mocambo.
Amintește-mi cine ne-a invitat.
Marlon Brando, Ginger Rogers, domnul Chaplin...
Ce-i asta?
- N-am comandat lături! - Acela e cocktailul dumneavoastră.
Nu mă atinge! Am spus să nu mă atingi!
Poftim, șterge-te.
Ar trebui să divorțăm.
Acum de câte ori pe zi vă faceți injecții?
De vreo zece ori.
Scuzați-mă că întreb așa direct, dar de ce o faceți?
Ca să nu-mi protesteze corpul.
Când ați început să vă faceți injecții zilnic?
Acum cinci ani, după accidentul de avion.
Am făcut reumatism. Nu mai puteam croșeta.
Sunteți foarte dependentă.
- E o dependență... - Doctore?
Vreau ca soția mea să scape de acest obicei.
Vreau să fiu bine din nou. Pot s-o fac.
Octombrie 1960- 5 ani mai târziu
Danielle, un scaun!
Edith?
Poftim.
Acum stai jos.
Bruno...
... nu va mai fi o altă L'Olympia.
Înțeleg.
Nu!
Compozitorul Charles Dumont și scriitorul Michel Vaucaire sunt aici.
Vor să le auzim cântecul.
Repejor, atunci. Sunt obosită.
Nu, chiar nimic
Nu, nu regret chiar nimic
Nici vremurile bune
Nici durerea Nu înseamnă nimic pentru mine
Oprește-te!
Îmi place. Continuă!
Cu suvenirurile mele
Am aprins focul
Tristețea mea, plăcerea mea
Nu mai am nevoie de ele
Iubirile au trecut
Durerile la fel
Șterse pe veci
Trebuie s-o iau de la început
Ești minunat!
Exact asta căutăm. Incredibil. Mă regăsesc!
E viața mea. E despre mine!
Sunați-l pe Coquatrix. Începe L'Olympia!
Cântă din nou. E splendidă.
Nu, chiar nimic.
Nu, nu regret chiar nimic
Te descurci bine, draga mea. Prietena ta, Marguerite.
Toate lumea e aici: Aznavour, domnul Cocteau, Yves Montând.
Montând e aici? Am citit că nu vine.
A venit să te vadă pe tine!
- Ești așteptată de o jumătate de oră. - Camera vuiește.
Nu-i prea strâns?
- Cine-i ăla? - Un prieten.
Să mergem, Edith.
Hopa sus.
Crucifixul meu?
Crucifixul meu...
Crucifixul meu?
- Am uitat. O să ți-l aduc. - Nu cânt fără el.
Toată lumea afară!
Grasse, Octombrie 1963 Ultima Noapte.
Ne vedem mâine.
O învelesc eu.
Mi-e frică, Simone. Îmi pierd memoria. E serios de data asta.
Mintea mi-e confuză.
Încerc să-mi amintesc unele lucruri, dar nu pot.
Îmi amintesc câte ceva, dar nu ceea ce vreau.
Am vrut să-i văd ceasul. Nu-ți aduci aminte? Ceasul lui Marcel?
- Mă tem că nu. Nu l-am cunoscut niciodată. - Voiam să-i văd ceasul...
Ce chip!
Ai ochi sălbatici.
Îmi place micuța.
- Simone? - Da, Edith?
Nu mi-am spus rugăciunile.
Trebuie să îngenunchez și să mă rog.
Nimeni nu te va desconsidera dacă nu îngenunchezi.
Vreau să mă rog pentru tata.
Marcel...
... mica mea stafie...
Numai Momone știe. Trebuie să-ți povestesc despre stafia mea.
- Ușurel, Edith. - Marcel!
Marcel, du-te la culcare. Ajunge pentru astăzi.
Și trebuie să am grijă la poliție și de copilul tău! Ce vrea să facă Louis?
E tatăl tău.
A mâncat?
- Au spus că erai pe stradă cu ea. - Cine a spus asta?
Trebuie să te ocupi de ea de două ori pe lună
și nici măcar asta n-o poți face ca lumea!
Ți-am spus, nu pe stradă!
Vino repede.
E Marcel! Vino repede!
E în spital!
Ești mama ei?
Meningita. N-am putut face nimic. Îmi pare rău.
Edith?
Am crucifixul.
Mi-au spus că sunteți pe plajă.
- Mulțumesc că ați acceptat acest interviu. - Cu plăcere.
Ce ciudat să vă întâlnesc așa departe de Paris.
Nu sunt niciodată departe de Paris.
Am o listă cu întrebări.
Spuneți-mi primul lucru care vă vine în minte.
- Care e culoarea dumneavoastră preferată? - Albastrul.
- Mâncarea dumneavoastră preferată? - Carnea de vită la cuptor.
- Vă place să trăiți rațional? - Deja o fac.
Cine sunt prietenii dumneavoastră cei mai fideli?
Toți prietenii mei sinceri.
Dacă n-ați fi putut cânta...
Atunci n-aș mai fi putut trăi.
Vă este frica de moarte?
Mi-e frica de singurătate.
- Vă rugați? - Da, căci cred în dragoste.
Nu vreau, Simone.
Unde-i Theo? Îl vreau pe soțul meu.
Theo o să ajungă aici în mai puțin de o oră.
Care e parte preferată dintr-un spectacol?
Când se ridică cortina.
Și ca femeie?
Primul meu sărut.
- Va place noaptea? - Da, cu multe lumini.
- Dimineața? - Cu pianul și prietenii.
Seara?
Pentru că aia e dimineața noastră.
Vezi, respiri.
Nu mă pot întoarce.
Nu pot.
Ce sfat ați da unei femei?
Să iubească.
- Unei tinere? - Să iubească.
- Unui copil? - Să iubească.
Pentru cine croșetați?
Pentru oricine mi-ar purta puloverele.
Asta-i tot. Sper că nu v-am reținut prea mult.
- Mulțumesc mult, doamnă. - Mulțumesc și eu.
Nu, chiar nimic
Nu, nu regret chiar nimic
Nici vremurile bune
Nici durerea Nu înseamană nimic pentru mine
Nu, chiar nimic
Nu, nu regret chiar nimic
S-a făcut, S-a șters totul
S-a șters, trecutul Nu mă mai interesează deloc
Cu suvenirurile mele
Am aprins un foc
Tristețea mea, plăcerea mea
Nu mai am nevoie de ea
Iubirile s-au dus
Durerile la fel
S-au șters pe veci
Trebuie s-o iau de la început
Nu, chiar nimic
cNu, nu regret chiar nimic
Nici vremurile bune
Nici durerea Nu înseamnă nimic pentru mine
Nu, chiar nimic
Nu, nu regret chiar nimic
Pentru ca viața mea
Și bucuria mea
Astăzi
Începe cu tine.
Edith Piaf a murit pe 19 octombrie 1963.
Avea doar 47 de ani...
Traducerea și adaptarea: veverița_bc & Dan Bonta$ @ www.titrări.ro